I et mytisk land og en magisk tid-
- hviler et stort kongeriges skæbne på skuldrene af en ung dreng.
Hans navn: Merlin.
Det, du skal gøre, vil tvinge vores fjender i knæ.
- Så du ikke deres ansigter? - De havde ikke nogen.
- Hvad er de? - Dorochaer. De dødes stemmer.
Revnen i sløret krævede en blodofring. Der kræves en mere for at forsegle den.
Hvis jeg må ofre mig for Camelots folk, så gør jeg det.
- Vi må føre ham hjem til Gaius. - Og afbryde vores opdrag?
Jeg lader ham ikke dø.
Hvis vi ikke tager til De velsignedes ø, vil mange flere dø.
Jeg skal nok følge ham hjem.
Alene? Så tager det tre dage at nå Camelot.
Ikke hvis jeg rider via De faldne kongers dal.
- Du kan ikke afbryde opdraget. - Han har ret.
Det er min skyld. Undskyld.
- Lad mig komme med dig. - Så dør du.
- Du forstår det ikke. - Gør du aldrig, som du får besked på?
- Jeg er nødt til at tage med. - Vi må af sted.
Kan I høre bierne? Det er mad!
- Vil du få os slået ihjel? - Vi rider alligevel døden i møde.
Hestene har brug for et hvil.
- Du er så stille. - Jeg har hørt på Gwaine i tre dage.
Det var den rigtige beslutning. Merlin kunne ikke have fortsat.
Jeg burde have reddet ham.
Hvis nogen kan føre ham til Camelot, så er det Lancelot.
Lancelot...
Lancelot.
VI vil dig Ikke ondt. VI er her for at hjælpe dig.
- Hvad er I? - Vi er vlllaer.
Bækkene og vandløbenes ånder.
Revnen I sløret har forrykket verdens balance.
Både gode og onde ånder bevæger sig frit. Sådan kan det Ikke fortsætte.
Arthur rider mod De velsignedes ø for at reparere sløret.
Så har han brug for jer begge to.
Min ven er syg og skal tilbage til Camelot.
Merlin er stærkere, end du tror.
Han besidder stor styrke. Hans fremtid blev skrevet ved tidernes begyndelse.
Vær Ikke bekymret. Mine søstre heler ham nu.
Du er træt. Du må hvile dig.
- Jeg må finde et sikkert sted. - Du er I sikkerhed her.
- Men dorochaerne... - VI våger over dig I nat.
Vi er på den anden side af bjerget ved daggry.
- Tunnelerne vrimler med vilde dyr. - Tunnelerne er en genvej.
- Hvis vi kommer levende ud herfra. - Vi smører os ind i gaja-bær.
Vælg selv, Gwaine. Dyrene eller dorochaerne.
- Jeg ved godt, hvad jeg vælger. - Ditto her.
Jeg vidste ikke, at du holdt af mig.
Hurtigt!
- Hvorfor her vi smurt ind i det stads? - Vilddyrene er blinde.
De har kun deres lugtesans. Gaja-bærrene kamuflerer vores lugt.
- Hvad er chancen for at undgå vilddyr? - Lig nul.
Sid helt stille. Hold vejret.
- Tåbe! - Den døde jo.
Den der, ja. Men de jager i flok.
Løb!
Vi skal bruge flere bårer og lagener.
Gaius! Vagterne har fået ordre til at lukke portene ved skumring.
- Af hvem? - Lord Agravaine.
Gaius? Er du kommet for at deltage?
- Hvorfor er byportene lukkede? - Vores ressourcer er begrænsede.
Vi har helt enkelt ikke mad nok til hele kongeriget.
- Folk har krav på at blive beskyttet. - Det bringer Camelot i fare.
Sult og sygdomme... Du af alle må kunne forstå det.
Portene forbliver lukkede, til vi er fri af den ondskab, der hjemsøger os.
- Hvor var vi? - Milord!
Jeg beder om tilladelse til at adressere rådet.
Guinevere...
Prins Arthur har lært mig, at hver eneste borger er betydningsfuld.
Han ville aldrig lade dem lide.
Han ville hjælpe dem, og det burde vi også gøre.
Jeg føler også med dem, men vi har ikke noget valg.
Vores madlager ville slippe op i løbet af et par dage.
De tager fejl.
Så kan du måske oplyse mig...
De mennesker uden for porten er bønder.
Flygtningene har solgt deres varer mod husly i flere dage.
De har mere med sig, end de bruger.
Men hvor længe varer det, før de løber tør for madvarer?
Arthur er taget af sted for at befri os fra de væsener.
I værste fald er han tre dage fra at nå målet.
Eller tror De da, at det vil mislykkes ham?
- Naturligvis ikke... - Hun har ret, sire.
Nuvel. Åbn portene igen.
Merlin?
- Merlin! - Stille!
Morgenmad.
Hvad laver du? Du skulle jo forestille at være døende.
Det må du undskylde... Tag den her. Du ligner en svækling.
Du er ikke lige så hurtig som Arthur.
- Kom. Vi må indhente de andre. - Du skal hjem til Camelot.
Tal for dig selv. Hils Gaius!
Arthur har brug for os.
Han havde ret. Du gør aldrig, som du får besked på.
Niks.
Mændene er nødt til at hvile. Selv Gwaine er tavs.
Det lyder som en god grund til at fortsætte.
Milady!
- Hvad nyt fra det mægtige Camelot? - Byen går under som planlagt.
Og Arthur?
- Han er kommet forbi Daelbeth. - Bliver vi aldrig af med ham?
Vær tålmodig. Det er ligegyldigt, om han når øen.
Hvorfor er du her allerede?
Der er noget galt.
Et mindre irritationsmoment.
Guinevere har dristet sig til at klandre mig.
- Hun er farlig. - Hun er blot en modig tjener.
Du tager fejl. I mine åndesyn sidder den "tjener" på min trone.
Men jeg drukner hellere i mit eget blod.
- Så må vi jo forhindre det. - Jeg er helt enig.
Hun skal aldrig se endnu et daggry.
- Hvor er Arthur? - Jeg er ikke helt sikker.
Han er på jagt. Han kommer tilbage om nogle dage.
Har De brug for noget?
Din hengivenhed er beundringsværdig.
Der er noget, jeg gerne vil tale med dig om.
Jeg vil gerne undskylde for i går. Det føles, som om jeg forrådte prinsen.
- Tak, fordi du sagde fra. - Det var ikke meningen at være grov.
Det var du heller ikke.
Jeg vil gerne bede dig om et råd, hvis du ikke har noget imod det.
Du forstår jo folket. Og desuden er du oprigtig over for mig.
Det er ikke belejligt lige nu, men vi kan måske snakke om det i aften?
Du kan komme til mit kammer.
Jeg har brug for hjælp, hvis jeg skal lede os gennem disse tider.
- Så lad gå. - Tak.
- Er alt i orden? - Ja. Han vil tale med mig senere.
Han vil spørge mig til råds.
Hallo?
- Vi kan ikke blive her. - Der er ikke andre steder.
Vi tænder et bål, som kan beskytte os og holde os tørre.
Her er nok brænde til at holde natten over.
Bæl onbrynel
Jeg er ikke helt uduelig.
Stands!
Føler folket sig sikre?
- Du kan tale frit fra leveren. - Nej, det gør de ikke.
- Fortsæt. - De er bange.
De har oplevet deres nærmeste dø fra dem de sidste nætter -
- og de ved ikke, hvem der bliver den næste.
Hvordan kan jeg indgyde dem håb?
Vis mod. Da De lukkede portene, viste De, at De er lige så bange som dem.
Som hest og rytter. Hvis folket mærker Deres angst, stoler De ikke på Dem.
Jeg er taknemmelig for dit råd.
Du har et klogt hoved på dine skuldre.
- Jeg har opholdt dig længe nok. - Jeg må op til kongen.
Jeg skal nok sørge for, at han bliver passet.
Det har været en lang dag. Mine vagter følger dig hjem.
Hleap on bæcl
Har du set noget?
Ved du, hvad der venter os på De velsignedes ø?
Vil du fortælle mig det?
Det er min byrde.
Se dig omkring, Arthur.
Vi ville kæmpe mod tusind hære med de bare næver for din skyld.
Du er aldrig alene. Vi er sammen om det.
Nu tager jeg over. Du har brug for hvile.
Tak.
Gwen?
Gwen!
Du er ikke nødt til at rejse videre sammen med mig.
Prøv at forhindre mig.
Men hvorfor? Føler du dig bundet af din ed som ridder?
Du ville ikke kunne forstå det.
Jeg forstår det knap nok selv.
Gwen?
- Jeg lovede hende at beskytte Arthur. - Det kan jeg gøre.
Jeg sværgede, Merlin.
- Tænker du stadig på hende? - Nej.
Arthur er en bedre mand end mig.
Jeg beklager.
Hvorfor?
Han elsker hende.
Og hun er lykkelig.
Jeg kan huske, at vagterne eskorterede mig...
Men så bliver det helt sort...
Såret er kun overfladisk.
De skulle være så kolde, men jeg fryser slet ikke.
Du blev ikke angrebet af dorochaerne.
Af hvem så?
- Gaius? - Jeg tror, at nogen ville skade dig.
- Hvorfor? - Det ved jeg ikke.
- De kunne bare have været grundigere. - Men et mord vækker mistanke.
Så var det bedre at overlade dig til dorochaerne.
Lancelot!
O drakon, e male -
- so ftengometta tesd'hup'anankes.
Bare rolig.
- Tak. - Hvem er din ven?
- Jeg hedder Lancelot. - Selvfølgelig. Sir Lancelot.
- Det tapreste af dem alle. - Det ved jeg nu ikke...
Vi må se. Lige nu er der vigtigere spørgsmål.
Dorochaerne kan ikke blive i denne verden.
- Sløret må repareres. - Vi er på vej for at hjælpe Arthur.
Ja, men for hvilken pris?
- Åndeverdenen kræver et offer. - Den begærer ingenting!
Det er Cailleach, portvagten, der begærer det offer.
- Findes der ikke en anden løsning? - Nej.
Arthur vil ofre sig for at reparere sløret.
Det er min skæbne at beskytte ham.
Merlin... Du må ikke gøre det.
Jeg har ikke noget valg.
Jeg må træde i hans sted.
Den første gang vi mødtes -
- så jeg noget, som dengang var usynligt.
Nu er det fremme i alles åsyn.
Meget af det du ser, gamle ven, har du selv lært mig.
Verden vil føles tom uden dig, unge troldmand.
Vil du virkelig ofre dig selv, når vi kommer til De velsignedes ø?
- Hvad skal jeg sige? - Du får mig til at spekulere...
På om jeg selv ville ofre mit liv for nogen.
Hvis du havde en god grund...
Hvis det var vigtigt nok. Vigtigere end alt andet.
- Nogen er kommet før os. - Røvere?
- Når vi det, inden mørket falder på? - Det finder vi ud af.
- Er der noget, der er dødt? - Hvorfor driller I mig altid?
Hvorfor mon?
- I kan drille Percival i stedet. - Hvorfor lige mig?
- Han vasker sig faktisk. - Og han sætter ikke ild til sokkerne.
Stille.
Lancelot? Hvordan går det med Merlin?
Jeg har dårligt nyt...
Han er stadig i live.
Merlin!
- Godt at se dig, Merlin. - I lige måde.
- Bare rolig. Det hele skal nok gå. - Jeg er bare træt.
Du behøver ikke at ofre dig.
Jeg må redde mit folk.
- Jeg gør det i dit sted. - Merlin...
Hvad er en tjeners liv sammenlignet med en prins'
- Gode tjenere er en sjældenhed. - Jeg er ikke særlig god.
Pas godt på Guinevere. Hun fortjener at være lykkelig.
Det skal jeg nok.
De velsignedes ø.
- Hvad er det der? - Jeg håber, at jeg tager fejl...
En lindorm!
Til højre for dig!
S'enthend'apokhoreln nun epitello.
Se! Sådan skal de ordnes.
Vi må videre.
Hvis I fortsætter, bekæmper vi dem.
Held og lykke.
Det er ikke så tit, vi får besøg.
Gør en ende på det her. Jeg kræver, at De reparerer sløret mellem verdenerne.
Jeg står ikke bag denne modbydelighed. Så hvorfor skulle jeg standse det?
- Fordi uskyldige mennesker dør. - Jaså...
Er det det bedste, De kan præstere?
- Jeg ved, hvad De vil. - Gør De?
Og er De villig til at give mig det?
Jeg betaler den pris, der skal til.
Forb fleoghel
Emrys?
Du udfordrer mig altså på trods af alt.
Overgiver du dig til ånderne for at redde din prins?
- Det er min skæbne. - Måske...
Men din tid blandt de dødelige er ikke forbi endnu.
Nej!
Nej...
Jeg viser sir Lancelot min sidste respekt.
VI står I gæld til ham.
Det er Ikke blot hans gerninger, vi aldrig vil glemme.
Men også hans store mod-
- og hans medfølelse.
Han uselviske hjerte.
Jeg kommer aldrig til at møde en mere tapper ridder.
Han ofrede sit liv for os.
Han ofrede sig ikke for Camelot.
Jeg bad ham beskytte dig, og han sværgede ved sit eget liv.
Han holdt sit ord.
Arthur var heldig. Gaius fandt Guinevere tilfældigt.
Det var ikke tilfældigt. Det var Emrys.
Cailleach advarede mig mod ham.
Hun sagde, at han bliver min undergang.
Det var ham, der forpurrede vores planer.
Så længe han er i live, får jeg ikke det, der er mit.
Du må hjælpe mig med at finde denne Emrys.
Og hjælpe med at tilintetgøre ham.
- Gaius... - Hvad kan jeg hjælpe med?
- Du er en forstandig og klog mand. - Forstandig, måske...
Har du nogensinde hørt om en troldmand ved navn Emrys?
Nej, det lyder ikke bekendt.
- Hvis du hører navnet... - Så skal jeg nok give besked.
Det skal nok blive belønnet.
Kun ét menneske kan have hørt det navn. Morgana.
Med sin nye styrke må hun også have mødt Cailleach.
Men Agravaine...
Han er nok ikke lige så retskaffen, som han fremstår.
Og han har grund til at foragte Uther. Vi må tage os i agt, Merlin.
Morgana må aldrig få at vide, hvem du er.
EVENTYRET FORTSÆTTER
Sørg for, at prinsen aldrig glemmer denne fest.
- Ville du have brugt magi? - Jeg ville have gjort hvad som helst.
Du må ikke risikere at afsløre dig selv.
Uther vil ikke takke dig for at hele ham med magi.
Hvis det virker, behøver jeg ikke at gemme mig mere.
Tekster: Katarina Øyangen www.undertext.se